Spökägg...
Jag måste varna Spookys!
Han flyr!
Hallå! Svara då. Hallå!
/KNACKANDE/
Ha-ha!
–Varför jagar du mig? –Varför flydde du?
–Du sprang. Därför sprang jag efter. –Ja...det har du ju rätt i.
Vi fick honom!
Vi måste nog förklara varför det är viktigt att vi är här.
Vad spännande.
–Varsågoda! Saft och bullar. –Tack!
–Vad var det ni ville fråga om? –Rufus.
Vad roligt.
Ja, Rufus och jag träffades 1964 i Gamleby folkpark, på en dans.
Rufus var väldigt dansant.
Westbay Singers spelade. Vänta, så ska jag hämta lite bilder.
–Hur får vi henne att nappa på seans? –Jag vet inte. – Charlie?
Efter en stund kommer hon att sakna honom.
–Då föreslår vi seansen. –Bra idé!
Vi ska inte låsa in dig. Varsågod!
Det är ju vårt ansvar att se till att spökena inte kan lämna spökvalvet.
Här förvaras de farligaste spökena.
–Vi kan inte låta det stå obevakat. –Vi har ju luftfilterproblemet.
Absolut, men jag kan garantera er–
–att spökena här inne är betydligt farligare än ett trasigt luftfilter.
Det var den varma sommaren 1968. Ett band i England hette Skalbaggarna.
Dem fick vi aldrig se, men vi var på många konserter i Sverige.
Trio me' Bumba, Alice Babs, Lasse Lönndahl...
Får man be om fler bullar? De var så goda!
Lilla vän, du har ju ätit två paket!
Men det är bra att du äter. Rufus tyckte också om mina bullar.
–Vad gör du? –Får henne att gilla oss.
Väck honom.
Vad händer?
Ja, 1975 var en ovanligt varm sommar.
Rufus ville åka till Skåne, för han skulle träffa nån som hette Heato.
Ja, han pratade så konstigt ibland. Det måste ha varit en japan.
–Träffade du Heato? –Nej.
Rufus såg honom på stranden, men inte jag. Och nästa dag började det regna.
Han måste ha fångat Heato.
–Ursäkta... Får jag låna toaletten? –Javisst! Höger, höger, vänster.
När vi kom hem skaffade vi en hund.
Var det höger...? Nej, rakt fram.
Var det...?
Nej, här.
Aj! Vad gör du? Man kan väl inte dra folk i näsan så där!
–Vem är du? –Vänta.
Rufus, före detta rektor vid Spookys. Numera vakt av en hemlig grej.
–Okej, vänta här. –Jag ska ingenstans.
Ja... I slutet av 90-talet låg Rufus på sjukhus en hel månad.
Han blev översköljd av en stor våg och bröt båda benen.
Det var säkert Splash han slogs mot.
Behöver nån av er gå på toaletten? Jo, kom nu.
–Ursäkta, vi ska bara på toan. –Ja, förlåt.
Vi behöver ingen seans. Jag har hittat Rufus! – Rufus?
–Goddagens! Vilken klass går ni i? –Eh...första klassen.
–Vem är rektor nu för tiden? –Ruby.
Bra, då är det ordning och reda.
–Vad gör du här? –Vaktar en grej.
–Är det nödutgången till spökvalvet? –Det kan jag inte svara på.
–Vad gör ni här? –Hej, älskling...
–Kan hon inte se dig? –Nej, tyvärr.
Vem pratar ni med?
–Får vi fota dig till skoltidningen? –Ja, det är klart.
–Vi försökte hitta en klänning. –Jag kan hämta.
–Vi kan väl överraska dig med nåt? –Precis, du kan vänta vid matbordet.
Ja, vad spännande!
Det är fult att luras. Men det var smart gjort.
Aj, min näsa!
Ingen får gå in här!
Spökskogen är förbjudet område för elever, och dessutom livsfarlig!
Kom!
Rufus: Kom tillbaka!
–Hörni, kolla! Skog! –Va?
–Oj! –Wow!
–Går det bra, Kjell? –Ja.
–Kommer du, Arvid? –Ja.
Shit pommes frites!
–Ska vi verkligen vara här? –Absolut, vi måste ju undersöka.
/VRÅL/ Vi kanske ska ringa Jupiter först.
–Absolut. –Ja, det måste vi. Kom nu!
Det är här vi kan se var spökena är.
Vi måste vara på plats för att kunna göra vårt jobb.
/MOBILSIGNAL, BON JOVI: "IT'S MY LIFE"/
Professor Jupiter, på plats i Stockholm. Hej, Arvid.
–Vi har hittat nödutgången. –Vilken bra nyhet!
–I Vajlets lägenhet. –Det var en dålig nyhet.
–Ja, men vi löser det. –Bra. Tack!
–Det var det bästa jag hittade. –Det får duga.
–Jag har en bra och en dålig nyhet. –Ta den bra först.
De har hittat nödutgången.
Lysande! En dålig nyhet är omöjlig.
Den är hos Vajlet, hon som misstänkte att jag hade gömt spökcylindrarna.
Hade du det, då?
Jo, jo. Men vad skulle jag ha gjort?
I alla fall är hon misstänksam och vägrar att släppa in mig.
Jag tar mig till Vajlet.
Du visar biblioteket för inspektören och berättar om våra problem där.
Bra.
Barbro, jag kommer!
Jaha, ska vi ta en liten nötpaus innan jag visar biblioteket? Bra!
Nöt?
–Vad tycks? –Wow! Jättefint!
/DÖRRKLOCKAN/
Det kanske är Ruby.
–Ja? –Mitt namn är Ruby.
Jag tog över som rektor efter din man.
Några av mina elever är visst här.
Ja! De är så trevliga så! Varsågod och stig in.
–Ska jag sätta på kaffe? –Nej tack.
Hej, barn! Det var nåt ni...skulle visa mig.
–Nödutgången. –Nu är det en nödingång.
/HARKLING/ Vi intervjuar Vajlet om vår förra rektor, hennes man Rufus.
Nu tar vi bilder till skoltidningen.
–Ja, det här är Rufus rock och hatt. –Smile!
Ja...fint.
–Fast vi kanske kan hitta nåt bättre. –Jag tycker att det duger.
Nej, hjälp till att hitta nåt finare.
–Jag har inte tid. –Jo, vi går till garderoben.
–Vänta här. Kolla i albumet. –Jag följer med.
–Du kan väl visa resan till Skåne? –Ja, den kan vi titta på igen. Kom!
Kom, det blir roligt, förstår du.
Hit ska du. In här.
Rufus!
–Ruby! –Rufus...
Det var länge sen. Åh gud, vad du har vuxit!
Så här är den hemliga nödutgången.
–Du kunde ha sagt det. –Då vore det ingen hemlighet.
Ju fler som vet om saker, desto mindre hemlighet blir det.
Visst.
Det var därför jag bestämde mig för att bli väktare av nödutgången själv.
–Jag hämtar Barbro. –Och George!
Ja, självklart George också.
–Jag kan hänga på. –Nej, ni vaktar här.
–Rufus, du hjälper till. –Självklart!
Inget får komma ut, förstår ni?
–Förutom jag och Barbro. –Och George!
Absolut, George också.
Aj! Igen...
Förlåt, men du kanske skulle ha tänkt på det.
Som du vet sprängde vi dörren till stora spökvalvet på vår gamla våning.
–Katten och George blev instängda. –Jag minns.
Men nu knackar George meddelanden från en annan del av skogen.
/KNACKNING/ –Är det George? –Ja. Vi kan... Då ska vi se.
Det var tre korta... /KNACKNING/ ...tre långa...tre korta!
–S-O-S. Sill, ost och snaps! –Nej, jag tror att han ber om hjälp.
"Vill du ha sill, ost och snaps, eller vill du ha hjälp?" knackar vi.
V...
...i...
Är det två "l"? Ja.
"Vill"... Då kan man pausa lite.
"Vill du ha"... "Du".
/KNACKNING I TRÄDET/ /VRÅL/
Va? Hjälp, så klart! Det finns spökägg här inne!
...n...n...
...e. Vad har vi nu?
"Det finns spökägg här inne."
Spökägg! Nej, nej, nej!
Nej...
Ruby, svara. /UPPTAGET-TON/
Ta den där. Knacka till George och hälsa att nödutgången är öppen.
Och att han kan ta sig ut. Och hjälp är på väg!
Och jag försöker hitta Ruby!
Och...snabba dig på!
Hej, Arvid, är Ruby där? Vad då "i spökskogen"?
Jag måste komma in i lägenheten. Vajlet vill inte släppa in mig.
–Du får försöka lura ut henne! –Okej. Hej.
/HUNDSKALL/
Ursäkta! Ursäkta...
Jag tror att Fiffi behöver gå ut.
Nämen lilla vännen, du har ju redan varit ute flera gånger i dag.
Kom, lilla gumman.
Jag torkar upp sen. Du kan titta i det där så länge.
Kom, lilla Fiffi, så går vi ut igen.
Kom, kom! Så, lilla älskling. Så, så!
Bra. Nu går vi nerför trapporna. Så!
/AVLÄGSNA RYTANDEN/
/RYTANDEN PÅ NÄRMARE HÅLL/
–Ska du laga mat? –Nej, det här är ett vapen.
–Jag hittar nåt annat. –Sch! Nån kommer.
–Det kanske är Ruby. –Det låter som nån annan.
/RYTANDE/ Det är definitivt nån annan. Göm er!
Oj...nämen... Nej!
–Barn, det här är... Hoppsan. –Heter han Hoppsan?
Nej, det är ju George!
–Nu måste vi hämta Ruby. –Vänta!
Det kan jag inte tillåta. Inga barn.
–Det finns spökägg där inne. –Då ska du verkligen inte ta med dem.
Men om det som har lagt äggen kommer ut hit, är barnen säkrare hos mig.
Ja, ja. Det har du rätt i.
Perfekt. Göm George under soffan.
–Det är väl taskigt mot Vajlet? –Va?
Jag skulle vara livrädd om det låg en gubbe under min soffa.
Okej. Vi sätter honom i köket.
Sen kommer Vajlet in och tror att hon har besök...som har somnat!
Kom igen!
/RYTANDEN/
Sch! Okej, smyg försiktigt nu, och tyst.
Ruby! Ruby? Sch!
–Vad är spökägg för nåt? –Jag förklarar sen, okej?
/VRÅL/ Shit! Akta!
/MORRANDE/ Åh! Hej, Micro!
–Han är ganska gullig. –Ja, men akta! Han bits.
Har du sett nåt? Har du sett Ruby?
Okej, var?
Här! – Vänta, du kan få... lite choklad. Vill du ha choklad?
Visa var Ruby är. Var är Ruby? – Okej, försiktigt nu.
Ja, var är Ruby?
Micro! Inte så fort.
Är det nåt där inne som du vill visa?
Okej. Ruby måste ha gått in där, då.
Fram med ficklamporna. – Nej, håll.
Fram med ficklamporna!
/LJUD FRÅN GROTTAN/ Det här med grottan känns ju så där.
Okej, kom.
/TJUT/ –Vad var det? –Hon är inte här.
Hon kanske är längre in. Vi måste fortsätta kolla.
Okej. Men nu får ni gå först. Jag gick först förut.
Tysta...
/SKRIK/ –Vad var det? –Jag vet inte.
Jag trampade på nåt.
Nej, nej, nej... Inte spökägg!
–Är du rädd för ägg? –Nej, men för dem som lägger äggen.
/SKRÄN/ –Kan vi gå tillbaka? –Inte gå.
Springa!
Textning: Karin Werge Hjerpe Svensk Medietext för SVT